Случайните мисли, които ти идват в главата за Св. Валентин 2004
Днес е празник признат от фирмите за картички...
...които карат хората да се чувстват като боклуци.
Днес пропуснах да отида на работа.
Качих се на влака и заминах за Монтък.
Не знам защо.
Не съм импулсивен човек.
Предполагам е от трудното ми събуждане тази сутрин.
Трябва да закарам колата си на ремонт.
Здравей, Синди? Аз съм Джоъл . Джоъл.
Не се чувствам много добре днес.
Не, мисля че е хранително натравяне.
Много е студено на този плаж.
По средата на февруари сме. Забрави ли, Джоъл?
Някои от страниците са откъснати. Не помня да съм правил нещо такова.
За пръв път от две години пиша нещо.
Прекалено много го хвалят този пясък. Просто мънички камъчета.
Само да можех да се запозная с някой сега.
Шансът да се случи това е много малък. 20
Имайки впредвид, че не съм имал визуален контакт с непозната жена...
Може би трябва да продължа да се виждам с Найоми
Тя беше готина. А готините са добри.
Тя ме обичаше.
Защо ли се влюбвам във всяка жена, която ми обръща мъничко внимание.
Здравей.
-Моля? -Просто ти казах здравей.
Здравей. Здрасти.... Здравей
Дали ще има проблем ако седна по-близо.
-На къде си тръгнал? -Роквил Сентър.
Не може да бъде! И аз съм натам!
-Наистина ли? -Какво съвпадение.
Познавам ли те от някъде?
Пазарувал ли си в Барнс енд Нобъл?
-Да, разбира се -Това е!
-Така ли? -Виждала съм те там!
Работя там от около пет години. 37
-Боже! Кога ли станаха пет години? -Ако те бях видял сигурно щях да си спомня....
-Може да е заради косата. -Какво например?
Постоянно сменям цветът й. Може би затова не ме разпозна.
- Името на този цвят е синята развалина. - Така ли?
-Гъзарско име, а? -Харесва ми.
Има една компания която произвежда такива бои с гъзарски имена.
Червената заплаха, жълтата треска, зелената революция.
Сигурно има някой който се занимава с измислянето на тези имена.
Дали е възможно според теб да има такава работа? Пък и колко различни цвята на косата може да има.
-Може би петнайсет. -Някой е грабнал тая работа.
Портокалов агент. Това аз го измислих.
-Преписах характера си на една боя. -Съмнявам се в това.
Ти не ме познаваш, така че не би могъл да знаеш, нали?
Съжалявам, просто се опитах да се държа добре.
Да, разбрах.
-Между другото, казвам се Клементайн -Аз съм Джоъл.
-Здравей Джоъл. -Здравей.
И без шегички за името ми.
Не, не ти не би го направил. Опитваше се да бъдеш мил. 56
-Не знам вицове свързани с името ти. -Хъкълбери фин.
-Не знам какво значи това. -Ти да не си луд?
Някои казват че съм.
Oh my darling, oh my darling, Oh my darling Clementine...
You are lost and gone forever, Dreadful sorry, Clementine.
- Не ли? - Съжалявам. Аз просто....
Това е красиво име. Наистина е готино.
Значи милостив, нали?
Но не съвпада с истината. Аз съм една гадна кучка.
-Не мисля че си такава. -Защо така?
Амии... Не знам .... изглеждаш готина.....
Сега пък съм готина? О Боже! Не знаеш ли други прилагателни?
Не е нужно да съм добра и не е нужно никой да се държи добре с мен.
ОК.
-Джоъл? Името ти беше Джоъл нали? -Да.
Съжалявам че ти се развиках. Днес не ми е ден.
Срам ме е да призная но, ми харесва че се държиш добре.
Не може да се каже кога и какво би ми харесало но...
...сега, радвам се че си такъв.
Има някои неща които трябва сега да...
- Пишех си... - Съжалявам.
- Не, не, просто... - Разбира се. Не е важно.
-Върши си работата. -Боже!
Здравей! Мога да те закарам ако искаш.
-Студено е. -Да, става! Урежда ме.
Нали не си някой побъркан, който преследва хората?
Не не съм такъв. Ти беше тази която ме заговори, помниш ли?
Това е най-старият трик в книгата на перверзницити.
Наистина ли? Значи има книга на перверзниците?
Трябва да я прочета.
Виж, съжалявам ако съм ти заприличала на луда. Не съм такава.
Няма проблем. Не съм си и помислял че си.
Искаш ли да пийнем по едно питие?
Горе имам много алкохол и...
Няма значение.
Извинянай държах се глупаво. Сега ме е срам.
- Не, не. - Лека нощ, Джоъл.
Две сини луни.
- Благодаря. - Пий, млади момко...
...алкохолът помага да се отпуснеш при първата стъпка.
Просто се шегувах. Стига де.
Май не си от тези които приказват много, нали?
Просто... Животът ми не е толкова интересен.
Отивам на работа, прибирам се вкъщи...
Не знам какво да кажа.
Трябва да прочетеш дневникът ми...
Може да се каже че е празен...
Наистина ли? Това натъжава ли те? Или ядосва ли те?
Винаги ме е ядосвала мисълта, че не съм си изживяла живота напълно.
Бих искала да преживявам всеки един момент и да не пропускам нито една възможност.
Ти наистина си готин. Боже, трябва да спра да повтарям това!
Ще се оженя за теб. Знам го.
ОК.
Джоъл, трябва да дойдеш с мен да река Чарлз някога.
Мислиш ли че е замръзнала по това време на годината?
-Звучи страшничко. -Именно.
Ще приготвя кошница за пикник. Нощен пикник. 113
-Нощния пикник е по различен. -Звучи добре.
Но трябва да тръгвам. 115
-Трябва да останеш. -Не, наистина аз...
Трябва да стана рано утре сутринта.
Бих искала да ми се обадиш. Ще го направиш ли?
-Бих искала. -Да.
Честити ми Св. Валентин като ми се обадиш. Това би било много мило.
-Какво те забави толкова много? -Току що влезнах вкъщи. 121
-Липсвах ли ти? -Странно, но да.
Ти каза да! Това май значи че сме женени.
-Предполагам да. -Искаш ли утре вечер да си направим разходка по леда?
Напълно е замръзнала по това време.
-Ами не знам. -Хайде. Идвай, ела...
-Толкова е красиво. -Нали?
Не отивай много на далече. 128
-Добре ли си?
Ох.
Задника ми!
-Мисля че трябва да се връщам. -Хайде идвай.
-Ела де. -Ами ако се счупи?
Какво ли? Наистина ли ти пука точно сега? 134
Ела тук. Моля те.
Пусни се.
-Било е готино. -Хайде да легнем тука.
Наистина е готино.
Хайде.
Ще се пропука.
Нито ще се пропука, нито ще се счупи. Много е дебел.
Покажи ми някои звезди.
Не ги знам.
Покажи ми тези които знаеш.
Ок... ок.
-Това е Осидиъс. -Къде е?
Точно там. Видя ли я?
Малкия Осидиъс.
-Бъзикаш ме, нали? -Не. Точно там е.
Я млъкни!
Клементайн... Време е за ставане.
Събуждай се вече. Пристигнахме.
Може ли да спя във вас? Много съм изморена.
-Ок... да, разбира се. -Изчакай да си взема четката за зъби.
-Да? -Мога ли да ви помогна?
-Какво имаш в предвид? -Има ли нещо за което да ви помогна?
-Не. -Какво правите тука?
-Не разбрах точно какво ме попита. -Благодаря.
-Търсим 159'а. -Кой номер е тази?
Боже! Освети го тоя! Това той ли е?
-Мисля че да. -Да, той е.
Това е той.
-Джоъл. -Франк.
Мамка му.
Боже, единствената ми картичка за Св. Валентин е от майка ми.
Имали нещо по жалко от това?
Късметлия си че си имаш Клементайн. Тя е много готина.
Имате ли някакви по специални планове за Св. Валентин?
Не.
Остава само един ден. Трябва да си направите резервации.
Не би искал да останеш при Ники Ди, нали.
Ник Романс! Искате ли и пържени картофки?
-Трябва да се прибирам да спя, Франк. -Но още е 8:30.
Патрик, престани.
Ок, ок.
Ок. Ок.
Време е за шоу при Apollo.
По тихо.
Ей, Джоъл, Кво става? 179
Здравей, Франк.
Единствената ми картичка за Св. Валентин е от майка ми.
Имали нещо по жалко от това?
Късметлия си че си имаш Клементайн, Джоъл.
Имате ли някакви по специални планове за Св. Валентин?
Не.
Остава само един ден. Трябва да си направите резервации.
Не би искал да останеш при Ники Ди, нали.
Да! Имаше три дни до Св. Валентин. Исках да се оправят нещата.
Исках аз да оправя нещата. Обадих й се, но тя си беше сменила номера.
Отидох до Анди Гарик. За да й купя нещо.
Мислех си че всичко ще се оправи като и дам подаръка.
Няма да повярваш. Тя беше с едно младо момче.
И ме погледна така сякаш не знаеше кой съм.
Извинете? Мога ли да ви помогно с нещо, сър?
-Хей, сладурче. -Пач, бейби.
-Какво правиш тука, бебчо? -Исках да те изненадам.
Трябва да проверите на друго място, сър.
-Как си? -Добре. Ти как си?
Защо ми причинява това?
Хей, някой иска ли трева?
Боже. Роб, почини малко.
Боже, тя ме наказва.
-Знам. Ужасно е. -За това че бях честен.
-Ще отида в тях. -Не, не. Не отивай там, човече.
Това е...
Прав си, не искам да изглеждам отчаян.
Джоъл, погледни на това като някакъв знак. Започни нов живот.
Нали?
-Джоъл, приятелю, положението е следното... -Роб, не го прави.
-Роб, какво правиш? -Какво предлагаш, Кери?
Какво е брилянтното ти предположение?
Значи темата засяга и нас вече, така ли?
-Не е свързано с нас. -Съгласен съм. Свързано е с Джоъл.
Който е възрастен, не е дете на мама Кери!
-Какво правиш?
Много добре. Чудесно.
ОК.
Клементайн Крузински изтри от паметта си Джоъл Бариш.
Моля не й споменавайте за връзката им.
-Къде е това място? -Не знам. Това е място в което правят...
Добро утро. Лакуна.
Не, съжалявам. Тази промоция свърши на нова година.
Да, разбира се. Можем да ви приемем на пети. Пада се сряда.
Добре. Може ли да го спелувате моля?
ОК. Трябва ни и телефон на който да ви потърсим в работно време.
Чудесно. Приятен ден. До виждане.
-Мога ли да ви помогна? -Аз съм Джоъл Бариш.
-Извинете? -Аз съм Джоъл Бариш.
-Имам среща с... -Dr. Миързуейк.
-Моля попълнете това. -Просто исках да поговорим.
-Трябва да ги попълните. -Наистина ли?
Благодаря ви.
-Нямам химикалка. -Ето там има.
Добро утро. Лакуна. Да, тази промоция беше до нова година.
Господин Бариш?
-Как сте днес? -Не много добре всъщност.
-О Боже! Стан! -Съжалявам, аз просто...
-Изплаши ме! -Съжалявам.
-Заповядайте докторе. -Благодаря ти.
Не трябваше да видите това. Извинявам се.
-Това е някаква игра нали? -Уверявам ви, не е.
Не.
Не може да има такова нещо.
Досиетата са ни поверителни, господин Бариш. За това не мога да ви покажа доказателството.
Мога да ви кажа че, Госпожа Кручински не беше щастлива.
Тя искаше да преживее това и да продължи. Ние й го осигурихме.
Кручински не беше щастлива. Искаше да го преживее и да продължи.
Ние й осигурихме тази възможност.
Това пък какво значи? Аз бях най готиния с който излизаше.
Мамка му!
-Роб, почини си! -Няма значение.
Кери, правя птиче гнездо.
Какво мога да кажа, Джоъл? Знаеш я Клементайн. Тя си е такава.
Просто е импулсивна. В един момент решава че трябва да те отпише.
В един момент.
-Не, спрете! Спрете! -Докторе!
Извинете, докторе. Той нахлу вътре.
Казах му, че преди Св. Валентин сме много заети.
-Добре, няма значение, Мери. -Но има хора чакащи отвън.
Господин Бариш, заповядайте вътре моля...
-Мери, би ли се погрижила за госпожа Уоол? -Да, разбира се.
Довиждане, госпожо Уоол.
Първото нещо което искам да направите, Господин Браиш...
...е да се приберете вкъщи и да съберете всичко което може да ви напомни за Клементайн.
Всичко.
Ще използваме тези предмети, за да създадем карта на Клементайн в мозъка ви.
Снимки, облекло, подаръци – всичко това ще ни е нужно.
Книги които може бив и е купила...
Дискове които може би сте купували заедно...
Записките в дневника ти...
Трябва да премахнете Клементайн, от къщата си и от живота си.
И след като картата стане готова...
... нашите техници ще извършат процедурата в дома ви.
И така като се събидите на сутринта...
...ще сте си в леглото, все едно че нищо не се е случило.
Ще ви очаква нов живот.
Не, съжалявам, господине. Не може да се направи тази процедура три пъти за един ден.
Такава ни е политиката. Как сте днес, Господин Бариш?
Ало, тук съм.
Знем че случаят е спешен. Ще направим всичко възможно.
Можем да ви приемем на 1 Март. Може би ако поговорите с доктора...
Добре, нека да си уговорим среща. Кой ден от тази седмица си избирате?
-Господин Бариш. -Той е много зает този следобед...
...може би утре в 12:50 ще е добре. Устройва ли ви?
През февруари сме много заети заради Св. Валентин.
Това е Стан Финк един от най опитните и талантливи техници.
-Тази вечер той ще се погрижи за вас. -Радвам се че се запознахме, Господин Бариш.
Казвам се Джоъл Бариш и съм тук за да изтрия Клементайн Кручински.
Много добре, разкажете ми нещо за Клементайн.
Живеех с една жена на име Найоми преди няколко години.
Приятелите ни Роб и Кери ни поканиха на парти на плажа.
Знаете ги тези партита. Найоми не успя да дойде, но аз отидох. 292
И аз се срещнах с Клементайн.
Съжалявам.
Ще започнем с най-пресните ти спомени и пастепенно ще вървим назад.
Всеки наш спомен има емоционален корен.
И когато се премахне този корен споменът се разпада.
Когато се събудите утре сутринта всички спомени които сме набелязали ще ги няма.
Като сън изчезващ при събуждането.
Има ли някакъв риск за поразяване на мозъка?
Технически казано тази процедура представлява мозъчна повреда. 301
Но повредата не е по-голяма от едно здраво нощно напиване, например.
Нищо което да забележите.
Удобно ли ви е?
Това което правим в момента, Господин Бариш, всъщност е карта на вашият мозък.
ОК, да започваме.
Ако искаме да започнем тази вечер имаме много работа за вършене.
Искам да видя как ще реагирате на тези предмети, Господин Бариш.
Това има доста добра история.
Всъщност ако не описвате спомените си с думи, ще получите много по-добър емоционален ефект.
-Моля ви просто се фокусирайте върху спомените си. -Съжалявам.
-Здрави сигнали на монитора. -Много добре.
Ето още един обект.
Следващ предмет. ОК.
Картофена глава... Следващ.
Фокусирайте се върху спомените. Патрик направи ми услуга... 316
-Патрик ще ми направиш ли услуга. -Да.
-Би ли погледнал волтажния регулатор? -Волтажът си изглежда наред.
Наистина ли? Не мога да трия както трябва. 319
Провери връзките, моля ти се.
Ето ви и вас.
Къде съм аз?
Не мога да разбера какво виждам.
Защо аз стоя тука и... О Боже, дежаву.
-Дежаву. Това е толкова.... -да започваме.
Ако искаме да започнем тази вечер имаме много работа за вършене.
В момента сме в главата ми,нали?
Предполагам да. Точно така изглежда вътре.
Много добре.
Когато приключим с процедурата ще унищожим тези предмети. 330
Така няма да се притесняваш от необяснимото им за тебе присъствие в дома ти.
-Патрик? -Да?
Би ли проверил линиите? Чувам ехото на собствения си глас.
Защо има толкова много кабели?
-Готово ли е? -Сигурен съм че някъде...
-Това как е? -Как сте днес, Господин Бариш?
-Заповядайте, Господин Бариш. -Добре, така е по-добре.
-Не мисля че ми харесва това. -Трябва и това да пробваме.
-Готово е. -Дневникът ще ни е нужен днес.
-Боже! Внимавай! -Какво има?
Отдръпни се!
Успокой се.
-Няма проблем. -Ще изпечеш човека.
Добре, това го оправихме.
-Това място е като сметище, нали? -Това е апартамент, Патрик.
Не е сметище но, нещо не е в ред. Не ми вдъхва много доверие.
Нещо ми мирише на развалено.
Патрик, моля ти се дай да свършим тоя работа? Имаме много дълга нощ пред нас.
Да. Става.
Това е последният път в който те виждам.
Три часа е.
Може да се каже че... някак си.... ударих колата ти.
Шофираш пияна. Това е жалко.
Малко се позабавлявах. Не ме наричай жалка!
Така е!Това е много неотговорно. Можеше да убиеш някой!
Не знам, ама може и да си убила някой! Да пускам ли новините?
Да проверя ли скарата за умряло дете или животно?
Не съм убивала никой. Просто бронята малко се изкриви.
-Като старите бабички си. -А ти като какво си?
Винар?
Винар ли? Боже! Ти да не си дошъл от педесетте? Винарка.
Признай си, Джоли. Полудя защото излезнах късно на вън без теб.
И с малкия си мозък на червей се опитваш да разбереш дали съм изчукала някой.
Виж, Клем, приемам че си изчукала някой тази вечер.
Нали това е начина да се харесаш на хората?
Съжалявам, ОК?
Клем, не го мислех наистина. Така е? 367
-Клем, аз просто... -Ключовете. Не ми трябват повече.
Аз просто...
Бях ядосан, раздразнен, или нещо такова, не знам...
Клем?
Улових го.
- Тази вечер си идва Мери. - Така ли?
Да. Помислих си че може би искаш да знаеш.
Харесвам Мери. Добре е че идва да ни види.
-Просто не мисля че ме харесва. -Харесва те.
Може би трябваше да поканя приятелката си.
-Вече имам приятелка. -Прави каквото си искаш.
Казах ти че...
Да.
-Казах ли ти как с моята приятелка... -Трябва да се фокусираме върху работата, Патрик.
Проблема е в това че, положението е много странно. Положението с приятелката ми.
Сигурен съм че е така.
Сигурно се шегуваш.
-Клем, нека те закарам до вас. -Махни се от тук, педал!
Виж, всичко се разпада на части.
Отписвам те и съм щастлив.
Ти го направи първа. Не мога да повярвам, че ми причини това!
Клем, чуваш ли ме?
Утре сутринта вече няма да те има!
Перфектния завършек на тая лайняна история!
Странно ли е някое момиче да ме намери за привлекателен? Това проблем ли е? 392
Не, това е смешно.
Според теб кой е по-красив? Аз или, този човек?
Патрик, млъквай.
Спомняш ли си момичето което беше тук миналата седмица?
Момичето с картофите?
Тази ли? Да тя му е гадже на тоя.
-Да. -Беше му гадже. Оправихме я тая работа.
-Май се влюбих в нея онази нощ. -Какво? Ах ти малък перверзник!
-Какво пък? -Тя беше в безсъзнание, приятел.
Беше доста красива. Откраднах й прашките. 402
-Исусе! -Какво?
Не бяха... Чисти са си.
Не ми казвай тези неща, приятел! Не искам да чувам тези простотии.
-Бяха чисти! Какво толкова? -Недей! Спри!
-ОК. -Имаме да вършим работа.
-Да, добре! -Добре, добре.
Ами... има и още.
След като приключихме с нея научих къде работи, и отидох до там.
-Какво? -Боже.
Боже, Патрик, имаш ли представа колко неетично е това?
Не съвсем. Имах по-добри идеи.
Какво има? Какво е това изражение на лицето ти?
Патрик, откраднал си прашките на момичето!
Има някой тук. Краде ти бельото.
Не виждам никой.
Джоъл, да пием ли по нещо?
Полудявам.
Трябваше да те изоставя на бит пазара.
Искаш ли да отидем?
Искам да си имаме бебе.
-Да поговорим за това по-късно. -Не, искам да си имаме бебе.
-Не мисля че сме готови за това. -Ти не си готов.
Клем, наистина ли мислиш че можеш да се грижиш за дете?
Какво?
-Не ми се иска да говорим за това тук. -Не мога да те чуя.
-Никога не мога да разбера какво ми говориш. -Казах че не искам да говорим за това.
-Ще говорим за това! -Не искам!
Не може да кажеш нещо такова! Аз искам да говорим!
-Съжалявам, Клем. -Със сигурност ще съм добра майка!
Обичам децата! Ще си създам и от мене ще излезе страхотна майка!
-Ти не го искаш! Нямаш смелост за това! -Отива си! Отива си!
Не трябваше да съм с теб! Може би трябва още сега да приключим с тая работа!
Трябва да те изоставя на тоя бит пазар!
Може да си намериш някой люлеещ се стол антика подходящ за тебе!
-Здравей, Патрик. -Здравей, Мери. Как върви?
-Навънка е много студено. -Кво става?
-Купи ли ми цигари? -Да.
Бедния човечец.
-Има ли нещо истинско за пиене? -Не сме проверили все още.
-Патрик. -Веднага ще проверя.
Удоволствието е мое.
Мери ме мрази. Нямам никакъв късмет с жените.
Може би ако спреш да им крадеш гащите.
-Стан... Стан имам трева. -Не!
-Да. -Не!
-Ти не искаше, нали, Патрик? -Не, не. Няма проблем.
Чакай!
Тези които забравят са късметлии. Защото не им е гадно за грешките които са направили.
Ницше. 'Зад Доброто и Злото' Намерих го в 'Bartlett's'.
-Какво е Bartlett's? -Това е вид речник, Патрик.
Мисля че и Хауърд ще влезе в тази книга някой ден.
Определено, Хауърд е само за Bartlett's.
-Можеш ли да го събудиш? -Не, не можеш да го събудиш.
Нищо не ми казваш, Джоъл.
Аз съм като отворена книга. казвам ти всичко.
Всяка проклета засрамваща простотия.
Не ми се доверяваш.
Постоянното приказване не означава че имаш връзка.
Но аз не правя това.
Иска ми се да те познавам.
Хората трябва да си споделят, Джоъл! Това означава близост!
Наистина съм ядосана, за това че ми каза това.
Съжалявам. Просто животът ми не е толкова интересен.
Искам да прочета какво си пишеш постоянно в дневникът!
Какво пишеш там при положение, че нямаш никакви идеи, желания и любов?
19 Ноември 2003.
Отново вечеряме в Кингз.
И ние ли сме като онези скучни двойки?
Човек съжалява тези ресторанти.
Да не би да сме вечерящите мъртъвци?
Не мога да възприема идеята за двойките които мислят по този начин за хората.
-Как е пилешкото? -Добро е.
-Още? -Не, не. Мерси.
Сега ще се напие и ще оглупее.
Би ли ми направил една услуга, да си чистиш космите от сапуна след като се изкъпеш?
-Да, разбира се. -Защото...
-Отвартително е. -Отвратително.
-Просто... -Повдига ми се от това.
Повдига ми се от това.
Патрик, може ли да приключим с това вече? Патрик!
Здавей, мандаринке.
Патрик... Чувствам се много зле.
-Защо? Какво не е наред? -Не знам.
Да не си объркан? Защо? Всичко е наред.
-Разбира се. -Къде е отделът за самооблслужване?
-Мисля че съм много грозна. -Не, ти си много красива!
-Може би трябва да дойда при теб. -Не, не. Не знам.
Объркана съм, Патрик.
-Остави ме да дойда. Ще те развеселя. -ОК.
Стан, мога ли да изляза за малко? Приятелката ми е много разстроена.
-Патрик, едва ли не се състезаваме с времето. -Остави го да върви. Аз ще ти помогна.
Видя ли? Тя ме мрази. Иска да си отида.
-Върви. -Добре.
Веднага идвам, мандаринке.
Харесва ли ти?
-О лелеее. -Идеално съвпада с това което нося.
-Харесва ми. -Наистина ли?
Заприличала си на мандаринка.
-Клементийн мандаринката. -Сочна и без семена.
-Хареса ми това. -Обичам мандарините!
-Станах патка, видя ли? -Мандаринке...
-От къде знае да ти вика така? -Кой знае?
-О Боже! Клем! -Това е много забавно.
Така наричаха себе си. Като сблъсък.
Единствено групата е важна. Сигурно е имало някаква причина да се нарекат така.
-Невероятно нали? -Социална справедливост. Да.
-Напълно невероятно. -Това което Хауърд дава на света.
-Дааа. -Да дадеш на хората нов шанс да започнат.
Толкова е красиво. Когато се загледаш в някое бебе, то е толкова нежно, свободно и чисто...
Възрастните пък се побъркват от притеснения и фобии.
А Хауърд помага тези неща просто да изчезнат.
О Боже!
-Какво става, бейби? -Не знам. Не знам!
Объркана съм, страх ме е и чувствам се все едно че изчезвам.
-Изчезваш ли?
Бели ми се кожата, остарявам и всичко ми се струва безсмислено!
-Остаряваш ли! -Всичко ми се струва безсмислено!
-Мандаринке.
Всичко ми се струва безсмислено. Всичко ми се струва безсмислено.
Всичко е наред. Всичко е наред.
Да отидем на танци, става ли? Искаш ли да дойдеш до Монтък с мен?
-Монтък? -Да. Не, ела да Бостън.
-Разбира се. Може да отидем следващият уикенд. Не, не. Сега.
Да, трябва да отида веднага. Трябва да видя замразения Чарлз сега.
Здравей, аз съм Джоъл. След сигнала оставете съобщението си.
Ще ви се обадя.
-Вдигни. Вдигни! -Ей, ей, почакай малко.
Alo? Какво става?
Имам проблеми с приятелката ми.
Ще можеш ли да се оправиш сам тази вечер? Много съжалявам, човече.
Не се притеснявай, всичко е под контрола ми. И без това в момента е на автопилот.
-Благодаря ти, Стан. Длъжник съм ти. -Пич трябва да затварям.
Река Чарлз....
Виж, аз и ти сме на река Чарлз.
Мога да умра, Клем. Много съм щастлив.
Никога не съм се чувствал така. В момента съм на точното място на което бих искал да бъда.
-Много съм развълнувана. -Аз също.
Чудесно.
Купих ти това...
Това е...
Честит Св. Валентин още от сега.
-Какво е? -Незнам. Отвори го.
-Страхотно е! -Хареса ли ти?
Да, точно по мой вкус е.
Никога не бях излизала с човек, който да ми е купил такова нещо.
Благодаря ти.
-Ела. -ОК.
-Джоли? -Да, Мандаринке?
Грозна ли съм?
Когато бях дете си мислех че съм.
Не мога да повярвам, че вече плача. 554
Понякога си мисля, че хората не разбират колко самотни са децата.
Все едно че няма никакво значение.
На осем години имах кукли.
Любимата ми беше най-грозната кукла, която се казваше Клементайн.
Постоянно й Виках `не може да си грозна, бъди красива`.
Странно но ако я бях променила, си мислех че и аз ще се променя.
-Красива си. -Джоли, никога не ме изоставяй!
Красива си. Красива си. Красива си.
Миързуйк, моля те нека запазим този спомен. Само този.
Искам да държа ръката ти. Хайде.
Хлъзгам се!
Мога да умра в момента, Клем.
Много съм щастлив.
Никаго преди не се бях чувствал така.
В момента съм на точното място на което бих искал да бъда.
Клем?
Искам да приключи това. Не го искам вече.
Искам да приключи това.
Чувате ли ме? Искам да приключи това! Не го искам вече!
Чувате ли ме?
-Клементайн? -Джоъл?
-Клементайн? -Джоли?
-Клем! -Джоъл?
Клем... Клем...
-Какво? -Трябва да тръгваме. 579
-Какво? На къде? -Имам идея как да спрем това.
Да спрем какво?
-Джоли... -Тичай. 582
Хайде! Концентрирай се, Клементайн.
Това е бюрото.
Имаше едни касетки.
Не, не снимките. Не може снимките!
Да. На сам. Хайде.
Ей, виж ме!
Досиетата са ни поверителни, Господин Бариш. За това не мога да ви покажа доказателства.
Мога само да ви кажа че, Госпожица Кручински не беше щастлива.
Тя искаше да продължи напред.
''Разкажете ми нещо за Клементайн''
Така ми каза.
-После... -Искам и аз да видя този ден.
-Почакай. -Ей, виж!
-Мамка му! -Отиваме при баба ми!
-Не, няма да се качим на този влак! -Джоъл, защо? Моля те не ме карай да тичам!
Хайде!
Миързуиак! 599
-Трябва ли постоянно да тичаме? -Миързуиак!
Моля ви се...
Като за начало защо не ми разкажете всичко което си спомняте...
Миързуиак! Събуди ме!
Съжалявам, Господин Бариш. Мислех че сте разбрал какво става тука.
Вие я заличавате от мен.
Заличавате и мен от нея. 606
Разбрах. Започнете процедурата.
Аз съм в леглото си. Знам го.
Мозъкът ми...
И ние сме част от твоето въображение, Джоъл.
Как да ти помогна оттук? Аз съм в главата ти.
Аз съм ти.
-Съжалявам. -Кой е това?
Работи при нас. Това е бебчето Патрик.
Открадна ми самоличността. Краде ми нещата.
Той приластява приятелката ми с мои думи и с мои неща.
Открадна й бельото.
Боже! Открадна й бельото!
Мога да умра, Клем. Много съм щастлив.
Никога не се бях чувствал така преди. В момента съм на точното място, на което бих искал да бъда.
Искам да си отида в къщи.
Клем!
Почакай, Клем!
Клем?
Заличават те.
Клем, концентрирай се.
Излових ги, ок? Съжалявам. Много съм глупав.
Сладурче, успокой се. Наслаждавай се на гледката.
Трябва да ги спрем преди да съм се събудил, защото няма да те познавам.
Ок, тогава просто... отмени го.
За какво говориш? Не мога просто да го отменя. Аз спя.
-Събуди се сам! -Добре. Искаш сам да се събудя? Ок.
Добре. Ок, започваме.
-Ще станеш ли по-щастлива ако опитам? -Да.
Ще опитам. Да, започвам. Идеята беше чудесна.
Ок. Действа страхотно.
-Не! Върху мен! -О Боже! Чакай да погледна.
-Боже, какво е това? -Белег от раждането!
-Получи се! Само за секунда. Но... -Видя ли?
Не можах да мръдна.
Това да не е някое от твоите самоизтъкващи се предсказания?
По важна е да докажеш че аз греша нали.....
Не ми се говори за това точно сега, ок.
Добре И сега какво?
-Слушам те. -Не знам.
Ти ме заличи първа. За това съм тук, за това правя това.
-Съжалявам -Ти! Ти!
Познаваш ме. Просто съм прекалено импулсивна.
Точно това харесвам в теб.
Джоъл...
Имам друга идея.
Това са моите спомени.
В момента в който погледнеш към бедрата ми и ти се прииска да правим секс на дивана.
Какво? -Джоъл, заличителите идват насам така че...
Ами ако ме закараш на някое друго място? Място на което не принадлежа?
Можем да се скрием там до сутринта.
-Без теб не мога нищо да си спомня. -Това беше много мило ,но опитай?
ОК.
Получава се!
Аз съм гений!
Джоъл!
Джоъл?
Къде изчезна?
И аз трябваше да дойда!
Отивам да взема една чиния за салата.
Можеш ли да стоплиш супата, и да наглеждаш Джоъл?
-Разбира се. -Винаги иска да е при мене.
-Да. -Абсолютно.
-Клем? -Получи се.
Боже! Виж ме само. Подейства.!
Погледни ми роклята само!
Боже! Виж се само! Трябва да те взема с мен?
-Коя съм аз? -Госпожа Хемлин.
-Добре, Госпожа Хемлин. -Трябва да съм на около четири годинки.
О Боже!
Нямам достатъчно чинии за салата. За това ще сервирам салатата и боба в...
Той добре ли е там под масата? Ти как си?
Цял ден трябва да чистя.
Ще се разсърдиш ли ако те помоля да изчистиш малко боб?
Не, няма проблем. Боже, обожавам я тази кухня!
Благодаря ти много.
Не гледа към мен. Заета е. Не ме вижда!
-Това е страхотно! -Никой не ме поглежда!
Искам мама!
Бебчето Джоъл! Ей, Джоли! Джоъл!
-Всичко наред ли е там под масата? -Да, всичко е наред.
-Имаш ли нещо за пиене? -Искаш ли коктейл?
-Все още не станало пет часа, но. Умирам си за един.
-Изчакай, да проверя. -ОК, чакам те тука.
Джоъл, миличък не там.
Джоли, майката ти ме помоли да те наглеждам. Връщай се под масата!
-Сладолед. -Не, не и докато не си изядеш яденето.
Хайде, Джоъл.
Порасни вече, Джоъл!
Ела тука. Работата ни е много трудна.
Много ме е страх. Искам мама.
Не плачи, бебчо Джоъл. Бейби Джоъл, всичко е наред.
Джоъл! Джоъл! Джоъл, спри веднага!
Виж, май подейства. Все още сме тука.
Сладурче, виж. Чакай там.
Бедрата са ми още тука. Точно както си ги спомняш.
Йъккк!
Спря.
Какво?
Спря заличаването. Мамка му!
Това е ужасно.
Излезнал е от картата. Излезнал е от картата.
-Къде? -Не знам къде.
Какво значи къде? Не знам! Много лошо. Много лоша новина.
Очилата ми.
ОК. По дяволите!
Какво ще правим? Какво ще правя?
-Какво ще правим? -Не знам. Не знам.
-Какво ще правим? -По дяволите! Казах ти че не знам!
Съжалявам. Какво ще правим?
Не знам. Не се паникьосвай! Започваш и мен да ме плашиш.
Трябва да направим нещо!
-Ще се събуди наполовина изпечен... -ОК. По тихо. Недей да ме плашиш!
И...и... наполовина изпечен...
-Звучи чудесно. Гладна съм! -По дяволите! По дяволите!
Какво? Какво? Какво?
-Да се обадим на Хауърд! -Не може. В никакъв случай. 722
Това е моя работа. Аз ще се спарвя. Не е нужно да звъним на Хауърд!
Човека ще се превърне в курабийка. Нямаме време да се мотаеме.
Всичко е под контрол. За какво говориш?
-Стига си се мотал! -ОК, ще се обадя на Хауърд.
-Alo? -Alo, Хауърд? Аз съм Стан.
Човекът по който работим, май го изпуснахме за момент.
И не мога да го върна.
Добре, кажи ми какво стана преди да изчезне.
Не съм много сигурен, защото се отдалечих за момент от монитора.
Пуснах го на автопилот, защото трябваше да пикая.
-Къде е Патрик? -Патрик се разболя. Замина си вкъщи.
Боже.
-Ок, кой е адресът? -Знам, много съжалявам.
Няма проблем. Хайде.
159 Southvillage. Апартамент 1E. Rockville Center.
-Мери? -Да?
-Идва. -Оставам тука.
-Прибери си нещата, Мери. -Оставам!
-Мисля че трябва да си вървиш. -Не.
Мери...
Мамка му!
-Много съм пияна. -Моля ти се, Мери. Трябва да си вървиш
Не искам да ме вижда такава!
Мери нямаш си представа в каква каша сме се забъркали. Хауърд...
Джоъл спри! Джоъл, виж! Ей, Джоъл!
-Джоъл! -Искам да ме вземе на ръце.
Странно е колко силно го желая това.
Джоъл, погледни ме! Виж!
Ще си спомняш за мен на сутринта.
Ще дойдеш при мен и ще ми разкажеш. И ще започнем на ново...
Пач? Аз...
Пач? Мислех си, че ще пийнем по един коктейл.
Онзи Патрик се прави на мен.
Кой Патрик?
-Онзи мъж... -Какво?
Той те иска. В момента е в апартамента ми.
Единия от заличителите. Когато ми триеха спомените си падна по теб.
След това се запозна с теб сякаш въобще не те е познавал.
-И сега излизате. -Наистина ли?
Сладък ли е поне?
Клем няма нищо нередно в теб. Ти си най-добрият човек който познавам.
Ти си мила , красива, умна, забавна...
...добра.
Какво?
Ок, стана.
-Мърдай, мърдай! Хайде! - ОК. ок.
Пияна съм.
Тези капки за очи дето ми даде не стават за нищо!
Спокойно. Спокойно.
Здравей Мери. Какво правиш тука?
Здравей, Хауърд. Тя дойде да ни помогне.
Исках да науча колкото е възможно повече за тази процедура.
Мисля че е полезно за работата ми да знам за какво става въпрос.
Не че аз съм го направила...
...но мисля че е важно да знам с какво се занимават колегите ми.
Добре, нека видим дали ще успеем да разгадаем проблема?
Да.
-Странно. -Вече пробвах това.
-Опита ли се да го направиш през CG'? -Да, разбира се.
-Имам в предвид, да. -Добре.
-Искате да се свържите ли, докторе? -Да.
Добре.
Включих помощните програми, но нищо не стана.
Прегледах всички спомени и ги съпоставих с тези на листовете.
-Ето, Хауърд. Донесох ти стол. -Благодаря ти.
Няма защо.
Добре.
Ще претърся цялата памет. Да видим, дали ще излезе нещо?
Обичам да се къпя в мивката. Вдъхва ми чувство на сигурност.
Никога не те бях виждала по- щастлив, бейби Джоъл.
Ето го. Не мога да разбера защо е излезнал от картата.
Какво ли пък прави там?
Очите са му отворени.
-Това случвало ли се е и преди? -Не.
Това хич не е добре.
Трябва да му дам това.
Не виждаш ли? Обичам те, Антоан.
ОК, пак се върнахме.
Беше ми приятно да те гледам, Хауърд. Беше като пианист на концерт или нещо такова.
Благодаря ти, Мери.
Хауърд, мисля че трябва да поспиш. От тук нататък аз ще се оправя.
Не виждаш ли? Обичам те, Антоан.
Късметлия съм. Да се обзаложим ли. 805
Не ме наричай Антоан. Името ми е Уоли.
Да, знам но как бих могла да обичам човек на име Уоли?
Какво беше това?
О Боже мой! Хора излизат от задника ти!
Наистина ли?
Хванах го!
Мандаринке!
Хайде! Трябва да тръгваме! Тичай! 813
Може да тичаш, но не можеш да се скриеш.
Клем, побързай!
Шибан камион!
Докторе? Моля ви се!
Разкажете ми за Клементайн всичко...
Това е много странно. В момента е в спомен, който сме изтрили вече.
Поне знаем къде се намира. Вече е на прав път, нали?
-Хайде Клем. -Изглежда е развил някаква резистентност към процедурата.
Не искам да тичам повече.
Мамка му!
-Хайде! Хайде! -Скрий ме някъде по надълбоко.
-Скрий ме в твоето унижение. -Унижение...
Хайде, бебчо!
Съжалявам, не исках да го кажа.
Не можеш ли поне едно нещо да направиш както трябва?
Да те закарам до вкъщи!
Не!
-Лека нощ, Хари. -Изчакай, Хауърд! Пак изчезна.
О Боже.
Толкова съжалявам, Хауърд.
-Унижение... унижение... унижение... -Джоъл...
И на мене не ми харесва. Просто се опитвам да намеря място за криене...
Джоъл, има изненада за... 837
Ще говорим утре, скъпи.
Лека нощ, сладурче.
-Джоъл. Съжалявам, Джоъл. -Млъкни!
Виж! Джоъл! Джоъл, виж!
-Какво? -Виж, къде сме.
Клем, това не е на добре.
Тогава ме скрий някъде много много на дълбоко.
Бебчо! Убий го! Убий!
-Не мога! Трябва да се прибирам вкъщи! -Убий го!
Ще го направя по-късно!
-Убий го! Убий го! -Да не те е страх, бъзльо?
Удари го!
-Той си има приятелка! -Чакай! Какви ги върша?
Знеш ли, Фреди? Вече не ме е страх от теб!
Джоъл, ставай! Не си заслужава. Те не го заслужават!
La la la la... Той не слуша!
-Хайде, Джоъл! -Глупаци!
-Много ме е срам. -Всичко е наред. Ти си малко момченце.
-Да... -Хайде.
Тука живеем. Живяхме...
Иска ми се да те познавах още от дете.
Харесва ли ти розовата ми шапчица?
Виж, почувствай се до-добре. Този път наистина можеш да ме убиеш.
-Мой ред е. -Така ли? Но ти наистина ще умреш.
-ОК. -Едно, две, три...
Мъртва си.
Майка ми.
-Спокойно. Просто си играем, не е истинско. -Здравей, майката на Джоъл.
-Той ме убива. -ОК? Мъртва ли си вече?
Мъртва си! 867
Мисля че разбрах какво е, но все още не разбирам.
Намирам го достатъчно бързо.
Джоли? Добре ли си, Джоъл?
Джоъл? Джоъл?
О Боже! Това беше ужасна шега.
-ОК, ок. -Мислех че се споразумяхме по тази тема.
-Ок. Още веднъж. -Още веднъж, и след това аз съм наред.
-Виж я ти! -Чудесно е.
Чудесно! Внимавай! Внимавай!
Това е къща!
-Хайде да вървим. -Къкво?
-Виж! -Трябва да тръгваме!
Хайде!
Трябва да тръгваме. Клем, трябва да тръгваме.
Хайде! Нямаме време за това!
-Даже не знам на къде сме тръгнали. -Ще е забавно. Хайде.
Това е най хубавото място. Насам.
-Не, насам. Не, не. -Не!
Остави ме, Джоъл!
Харесва ми да те гледам като работиш, Хауърд. 887
Ако никой няма нищо напротив, ще излезна да подишам малко чист въздух.
Всичко изглежда под контрол тук.
Да... Всичко е наред.
Харесваш ли сентенциите, Хауърд?
-Какво искаш да кажеш? -Известни писатели например.
Намирам ги за вдъхновяващи.
Попаднах на едно такова, което може би и на теб би ти харесало.
Бих искал да го чуя.
Едното от тях е.
Благословени са забравящите. Защото не се мъчат заради грешките си.
-Това е Ницше, нали? Да, така е.
Бях си помислила, че мога да ти кажа нещо което не знаеш.
Не, наистина хубава сентенция. Хареса ми това че и двамата я знаем.
Да.
Има още една която много ми харесва. Тя е на папа Александър. И е следната:
-На папа Александър ли? -Да, да. Мамка му.
Сега ми дойде.
Като споменах първо папа Александър си помислих, че ще прозвуча като глупачка.
-Но после си викам какво пък. -Няма значение.
Голям си сладур.
Май беше нещо такова:
Колко ли са щастливи приятелите на богоизбрания!
Забравяйки земята, от забравената земя.
Вечното слънце на безупречния разум! (Eternal Sunshine Of The Spotless Mind) 911
Всяка молитва е приета, а всяко желание е отхвърлено.
Искам да съм един огромен слон!
Огромна като него.
Клем! Клементайн!
Не бях чувал тази. Много е хубава.
Мислех че може би ще е подходяща.
Наистина се възхищавам на това което правиш, Хауърд.
Не ми искаше да го казвам сякаш сме много близки...
Няма проблем. Радвам се да чуя то...
Съжалявам.
Харесвам те от много време.
-Не трябваше да казвам това. -Мери, ти си прекрасно момиче.
Но аз...
Имам жена и деца. Знаеш това.
Мери...
Мери, няма да се получи.
Добро утро, Госпожо Миързуиак.
-Какво? -О Боже!
Кой е това?
Благодаря ти, Стан. Много ти благодаря.
Холис... Холис!
Чакай. Чакай, Холис.
Знаех си, Хауърд.
Не почна така. Дойдох тук по работа!
-Холис, това е единична грешка! -Госпожо Миързуиак! 937
Аз съм едно глупаво момиче, което се бореше за една глупава любов!
Кълна се, че аз го принудих да го направи!
Не бъди чудовище, Хауърд. Кажи на момичето.
Какво да ми каже?
Бедното дете.
Можеш да го задържиш. И преди е ставало.
Какво?
Имахме връзка.
Съжалявам. Ти искаше процедурата. Ти...
...я поиска. за да можеш да продължиш...
Трябва да си свърша работата вътре. Почти се зазорява. Но...
...може да поговорим по-късно.
ОК?
Искаш ли да те откарам до вас.
Сложи това.
-Здравей. -Здравей.
Предположих че ще се появиш отново.
Защото ми се стори, че се почувства унижен.
-И все пак избяга. -Просто исках да те видя.
-Така ли? -Бих искал да излеземе заедно с теб.
Но ти си женен.
Все още не съм. Не съм женен.
Не, не съм женен.
Виж, приятел нека ти го кажа още от сега.
Аз съм трудна за отглеждане. 962
Така че сватба или квото там е, не мога да се въртя около това.
Ако искаш да бъдеш с мен, с мен ще си.
Ок.
Прекалено много мъже си мислят, че съм просто една идея или...
...ще ги довърша или...
...ще ги накарам да се почувстват отново живи.
Но аз съм просто едно объркано момиче, което търси спокойствие.
Не ме товари с твоите проблеми.
Добре ще запомня тази реч.
Спечелих те, нали?
Ти си спечелила всички хора.
Възможно е.
Но все пак си мислех, че ще ми спасиш живота.
Дори и след този разговор.
Знам.
Този път ще е различно.
Само ако можеше да пробваме още веднъж....
Помни ме. Опитай всичко възможно.
Може би ще можем.
ОК. Кажи ми какво си спомняш. Ще започнем от там.
ОК. Веднага те харесах.
Не ми се нахвърли наведнъж.
Това ми хареса.
Първоначално ми се омотаваше езика като бях около теб. 986
Исках да ме помислиш за умна.
Едвам дочаквах да дойда на работа.
Фантазирах си че сме женени и си имаме деца.
Хари, не мога да го направя.
Съгласихме се, че това е за доброто на всички, Мери.
Да, знам.
О Боже!
-Аз ще взема самолетът. -Не, не.
-Това ли искаш да нося? -Ти вземи това.
-Вземи хладилната чанта. -Скъпа, това е много тежко.
-Взе ли го? -Аз мога да го взема.
Не, не. Нищо не взимай.
-Мога да взема самолета. -Затвори това...
...затвори вратата.
Това е денят в който се срещнахме.
Беше там при сърфа. От далече можех да те видя.
Колко странно, замислих се върху това, как можеш да харесаш гърба на някой.
В последствие много щях да го харесам и накрая щях да го мразя...
...но си сложи сиутчъра.
Казвайки 'колко готино' ... 1006
-Здравей. -Здравей.
Видях те да си седиш тука сам.
И си помислих, слава на бога най-после един нормален.
Да, не знам какво да кажа.
Аз съм Клементайн.
Може ли да си взема малко от пилешкото ти?
После си взе без да изчака отговора ми.
Държеше се много добре.
Сякаш вече бяхме любовници.
-Аз съм Джоъл. -Здравей Джоъл.
И без шегички за името ми.
Имаш предвид нещо като 'Oh my darling Clementine'?
-Хъкълбери Фин и разни такива ли? -Да, такива неща...
Без шегички. Без шегички.
Когато бях дете любимата ми играчка беше куклата на Хъкълбери Фин.
Мисля че името ти е магическо.
Това ли всичко, Джоъл. Скоро ще приключи.
Знам.
Какво ще правим?
Ще му се наслаждаваме.
-Женен ли си? -Не.
-Да се преместим в тоя квартал! -Аз живея с някой.
-Мъж или жена? -Какво? Жена.
Жена.
Поне не лая към грешното дърво.
-Познаваш ли собствениците? -Разбира се, че не. Идвай.
-Може да има куче вътре. -Няма куче.
-Какво правиш? -Навън е голям клинч.
Боже. Не мога да повярвам.
-Клементайн! -Аз влизам.
Хайде идвай. Водата е чудесна.
Никой няма да дойде тази вечер. Повярвай ми.
Как е името на приятелката ти?
Найоми, но ние не сме всъщност... не...
Както и да е. 1041
Това е чудесно. Трябва да потърся свещи, кибрит и шкафчето с пиенето.
О Боже!
-Трябва да си ходим. -Линията е прекъсната.
-Какво? -Мисля че трябва да си ходим.
Защо? Това е нашата къща.
Само за тази вечер ние сме Дейвид и Рут Ласкин.
Кой от тях искаш да бъдеш?
Бих предпочела Рут, но съм отстъпчива.
-Алкохол! -Лелее!
-Вино добре ли ще е? -Не знам.
Ти избери виното, аз ще открия спалнята и ще си сложа нещо по-удобно...
-Безмилостна съм в момента. -Трябва да си ходим.
Няма да те гоня.
-Върви тогава. -Така и направих.
Помислих си че може би си луда.
Бяхме развълнувани.
-Искаше ми се да останеш. -И на мене ми се искаше.
Сега ми се иска да бях останал. Искаше ми се да съм направил много неща.
Искаше ми се...
Искаше ми се да остана. Наистина.
-Когато слезнах долу ти си беше тръгнал. -Заминах си. Излезнах през вратата и си заминах.
-Защо? -Не знам.
Бях като изплашено малко дете. Много ми дойде. Не знам.
-Изплашен ли беше? -Да.
Това не го знаех за себе си.
Върнах се при огъня който запалиха на плажа опитвайки се да превъзмогна унижението си.
-Поради това че съм казала нещо, ли беше? -Да. 1068
Унижавайки ме ми каза върви си.
-Съжалявам. -Всичко е наред.
Джоли?
Какво ще стане ако останеш този път?
Излезнах си през вратата. Никакъв спомен не ми остана.
Поне ела да се сбогуваме.
Или да го направим сякаш сме се сбогували.
-До виждане, Джоъл. -Обичам те.
Да се срещнем в Монтък. 1078
Не съм разбил самолета. Падна си. Не бях аз.
-Напушен си и караш кола? -Да.
Тревата ми помага с равновесието. Затова преди да пия се напушвам.
Това разбира се е факт. Научно нещо...
Сладурче, просто не отделяй очите си от пътя.
-Видях те да си приказваш с някоя готина. -Приятна беше.
Да бе човече, коя беше?
Просто едно момиче.
Ок.
-Трябва да оставя микробуса. -Благодаря, Стан, благодаря ти. После ще говорим.
-Взела си всичките си вещи... -Да, взех си ги.
...все едно че няма да се върнеш повече. Ако бях на твое мяста и аз не бих се върнал.
-Заклеваш ли ми се, че не си знаел? -Заклевам се.
-Значи не си ме изтрила ти. -Разбира се че не. Боже, не.
Дори и не си подозирал, когато бяхме заедно?
Може би веднъж.
Връщах се от една работа, ти беше в колата му.
Видях ви да си говорите.
Махнах ти, и ти се усмихна.
Как изглеждах?
Щастлива. Щастлива, но с някаква тайна.
След това?
Повече не ви видях двамата така. И си помислих, че може би фантазирам.
Наистина те харесвам, Мери. Знаеш това, нали?
Благодаря ти.
Изчакай ме да си взема четката за зъби.
-Къде си, Клем? Разтревожих се. -Оо, не.
Знам че си ми ядосана. Не знам какво толкова съм направил...
Какво направих? Много те обичам.
Искам да те направя щастлива. Кажи ми какво искаш да направя, и ще го направя.
Ще се отбия утре сутринта, за да видя дали всичко е наред.
Vamonos, Signor!
Наистина си прекарах много добре снощи.
Добре ли?
Най-добрата шибана вечер в целият ми шибан живот.
Така е по-добре.
Странно.
До всички пациенти на доктор Хауърд Миързуак. Казвам се Мери Стивън.
Запознахме се, но сигурно не ме помните.
Работя във фирмата, с която сте се уговорили да заличи част от паметта ви.
-Разбрах че става въпрос за двуличие. -Някой сигурно си е направил шегичка.
За да поправя тази грешка изпращам на всички обратно досиетата.
Казвам се Клементайн Кручински и съм тука, за да залича Джоъл Бариш.
-Това пък какво е? -Не знам.
Той е скучен. Това не е ли достатъчно за да заличиш някой? 1123
Често си мисля каква съм била, и каква съм сега.
Той ме промени. Чувствам се злепоставена.
Не се харесвам. Не харесвам себе си повече.
Дори не ми се иска и да го погледна.
Тази жалка усмивчица, Като на молещо се малко кученци.
Какво правиш?
Нямам никаква причина за да си спомням за него.
-Да не би да се ебаваш с мен? -Не!
-Ти се ебаваш с мен. -Джоъл, не.
-Съвсем ясно го правиш! -Какво? Нека се замислим за минута и...
-Стой далече от мен. -Но...
Махай ми се от главата!
-Не може ли да го обсъдим? -Не! Изчезвай от тука!
Джоъл Бариш...
-Здравей, Клементайн! -Здравей!
Приятно ми е да те видя.
-Да. -Да.
...и не е много образована. Умна е, но не е образована.
Не може да си говориш с нея за книги. Момичето чете повече списания.
Трябва и речник или нещо такова.
-Заради нея в библиотеката... -Здравей.
...се бях изложил сред хората. Билбиотека.
-Здравей. -...билбиотека.
Виж какво намерих.
Според мен в началото това за което се представя Клементайн...
...и обещанията й да те спаси от еднообразието.
Изглежда хърбав.
...като метеор, който ще ви закара в друг свят, свят пълен с вълнения.
-Съжалявам че ти се навиках. -Няма проблем.
Джоъл, наистина те харесвам. Мразя се затова, че съм казала такива неща за теб.
-Ще го изключа. -Не, изчакай. Заслужих си го.
Единствения й проблем беше с косата. Пълни глупости!
-Наистина харесвам косата ти. -Благодаря ти.
...беше напълно объркана но все пак големия й проблем беше цвета на косата.
-Искаш ли нещо за пиене? -Имаш ли уиски?
За да правиш секс с нея...
...не мисля че е нужно да чакаш дълго.
Забелязах го в последната ни вечер. Не беше секси...
...а тъжна. -Съжалявам. Мислех че имам повече.
Клем си мислеше, че единствения начин харата да я заобичат...
...е да се чука с тях.
Или те сами се досещаха, че това е начина.
Тя беше толкова отчаяна и несигурна че...
...рано или късно ще я изчукаш приятел.
-Но аз не правя така. -Не съм си и мислел че го правиш.
-Защото не го правя. -Знам.
Много ме нарани това което каза, защото наистина не съм го правила.
-Съжалявам. -Аз съжалявам за всичко това.
Отивам си вкъщи. Малко съм пообъркана.
Трябва да си помисля. Не мога да седя тук.
-Довиждане. -Довиждане.
Не трябваше да се срещаме.
Когато си прекарал толкова много време с един човек, трябва да си намериш някой непознат.
Чакай!
-Какво? -Не знам. Просто почакай!
-Какво искаш, Джоъл? -Просто искам да почакаш малко.
-ОК. Наистина ли?
Аз не съм просто една идея, Джоъл. Аз съм просто едно момиче което търси спокойствие.
Не съм идеална.
Не виждам нищо в теб което да не ми харесва.
-Ще видиш! -Не мога.
Ще видиш.
Все ще намериш нещо.
И на мен ще ми стане скучно с теб и ще се чуствам като в капан.
Защото това винаги ми се случва.
Ок.
- Ок. - Ок.
Превод: ДОКТОРА /elishafan/